Izgubila je dosta krvi. -Želim da je vidim.
Treba da spava. Idite kući da se odmorite. -Frida!
Trebalo bi da budete u krevetu, gospođo Rivera.
Bebi nedostaje dio. -Vrati se u krevet.
Neću moći da se porodim. -Možemo li da pokušamo ponovo?
Da, ali moraš da se odmaraš. -To je moj sin!
Gospođo Rivera... -Hoću da ga vidim. Šta ste mu uradili?
Hoću da vidim svog sina. Šta ste mu uradili?
Ja ću se pobrinuti za to.
Obećavam ti, obećavam ti.
Šta je, do đavola, ovo? -Doručak.
Pokušavaš da me ubiješ? Treba mi goriva za rad.
Ako se udebljaš još malo, sljedeći put ćeš ti ići u bolnicu.
Ne vjerujem u Boga, ali svaki dan mu se zahvaljujem
što te čuva za mene.
Stvarno? Rekla bih mu da treba mnogo da objašnjava.
Od sada ću ustajati ranije da kupim doručak.
Frida?
Došla si.
Napustila sam ga. -Imala si pravo.
Trebalo je da budem ovdje.
Sada si ovdje.
Razboljela se i proklete biljke umiru sa njom.
Toliko toga smo zajedno prošli.
Ponekad... Ponekad zažalim što sam je uopče oženio.
Pomislit ćeš da sam je mrzio.
Nanjeli smo dosta štete jedno drugome, da ponekad mislim tako.
Onda se razboljela... a ja sam iskušavao Božju volju...
RIVERA NASLIKAO KOMUNISTIČKE VOĐE NA ROCKFELLEROVOM ZIDU
Vidjeli ste moj rad.
Znali ste za moja opredjeljenja kad ste me unajmili. -Da.
Pokazao sam vam skice. I vama i vašem ocu. -Da, da.
Šta ste očekivali od mene? Razigrane plesačice?
Ne. Ali nisam očekivao ni Lenjinov portret.
Budimo iskreni: na skicama koje ste mi pokazali bio je
samo neki anonimni radnik.
Sam se pretvorio u Lenjina. -Ne, vi ste ga pretvorili u
Lenjina i izvrgli nas osudi štampe i javnosti!
Da li stvarno vjerujete da moja obitelj ima utjecaja na štampu?
Branit ćemo vas. Osobno ću vas braniti od svakog napada
jer je vaše dijelo sjajno kao i uvijek...
Ali Lenjinov portret je uvredljiv za mnogo ljudi...
Naročito za mog oca...
Stavili ste me u nemoguću poziciju.
Zato vas molim da izmjenite samo taj jedan detalj.
To je protiv mojih načela.
Da... Prilagodili ste vaša načela kad ste uživali na našim
zabavama i jeli za našim stolom.
Zato se nadam da ćete razmisliti...
Imaš priličnu gužvu vani.
Polovina misli da si sam đavo.
Druga polovina misli da si heroj.
Kaži mi iskreno šta ti misliš.
Tko spava sa kučićima, dobit će buhe... -Ne, stvarno.
Ovo me sve vrlo plaši. -Zašto?
Zato što se pitam da li je on u stvari u pravu.
Možda sam ja bio lakomislen i riskirao previše.
Diego, ti ne možeš da propadneš. Nije strašno jedan srušen mural.
Bit će ih još mnogo. Postoje ljudi koji su uz tebe.
Ti slikaš njihove snove i ideale. Ni jedan slikar
se ne može pohvaliti tim.
Oni mogu sutra srušiti zid, ipak ti pobjeđuješ.
Nisam siguran. Nema on muda za to.
Diego!...
Senjor Rivera...
Moram vas zamoliti, posljednji put da razmislite o svojoj poziciji.
Neću da kompromitiram svoje vizije.
U tom slučaju, ovo je vaš honorar, kao što smo se dogovorili.
Vaše usluge više nisu potrebne. -Ali, to je moja slika.
Na mom zidu.
Kopile jedno!
Diego, hajdemo kući. -Frida, moramo da se borimo
protiv te kopiladi. Srušili su zid, ali slika je ovdje.
Naslikat ću je ponovo i bez njegovog novca. -Bez ikakvog novca?
Nemamo ni do Chicaga. -Nećemu u Chicago.
Otkazali su narudžbu.
Vrijeme je da se vratimo kući. -Sa repom među nogama?
Nije nam mjesto ovdje. Umorna sam od ovih ljudi,
umorna sam od toga što si ti okružen njima.
Ovo želiš? Hoćeš li da se vratiš na ovo?
Da, hoću da se vratim na to.
Radim. -Vidim. Donjela sam ručak. Doktori su ti rekli da jedeš.
Diego...
Dosta je.
Diego!
Diego, prestani!
Lorde , prinče tame, imaš najbolji alat koji postoji.
Samo ti vidiš šta je ova zemlja napravila od mene.
Diego, treba ti pomoć.
Frida, zašto ti i Diego živite u različitim kućama?
Zato što smo različiti.
Ja hoću jednu i običnu. Zato imamo most.
Misliš, most je vaša ljubav?
Da, može tako da se kaže. -Zašto je onda most tako mali?
Ne radi. Bolestan je. Depresivan je.
Kaže da su ljudi u ovoj zemlji glupi kao magarci.
Optužuje mene za to što se vratio.
Smiješno.
Frida, sretna si što ga imaš.
Tako sam očajna. Ponekad pomišljam da se vratim.
Ne treba da ideš.
A da nađeš posao?
Možeš da mi pomogneš da sredim Diegov atelje.
Odakle da počnemo? -Ne pipajte ništa. -Diego!
Ne brini.
Izađite smjesta.
Smjesta. -Bože...
Sa mojom sestrom!
Izlazi! Izlazi!
Frida... Frida!
Ja sam životinja. Da. ja sam idiot.
Nije mi ništa značila.
Frida, odgovori mi.
U životu su mi se dogodile dve velike nesreće, Diego.
Invalidnost i ti. Ti si mnogo gori.
Izlazite.
Van. Van.
Ne mogu da priuštim ono mjesto gore, a i hladno je noću.
Ali bar znam kako je u mojoj kući.
Diego ti nije dao novca? -Bolje da budem siromašna.
I moja sestra... Kakvo smeče.
Sa mojom sestrom...
Do đavola s njim. -Do đavola s njim.
Nađi posao. Slikaj neko vrijeme. -Prodat ću slike.
Ali neće biti dovoljno da se povratiš.
Nemoj pogrešno da me shvatiš. Stvarno mi se sviđaju tvoje slike,
samo nisam sigurna da koristiš svoj talenat.
Tvrda si. Pogledaj ovo. Šta je to?
Bilo je u novinama. Čovijek je probo ženu dvanaest puta.
Kada ga sudija pitao zašto, rekao je:
"To je samo nekoliko malih uboda."
Tko je? -Duh Fride Kahlo.
Sjećam je se. -Kako si ti?
Usamljeno. Ovih dana me posjećujete samo vi duhovi.
Kako je tvoj Diego? -Ne znam zašto sam ga tako nazvala.
Nikada nije bio moj i nikada neće ni biti. Ali dobro je.
Pretpostavljam da slika. -A ti? Slikaš li ti?
Da, i hoću da mi poziraš. Ne moraš da napuštaš kuću.
Želim da je napustim. -U redu onda.
Ići ćemo svakog dana na različita mjesta. -Dobro zvuči.
Naslikala si sve članove obitelji? -Da, još vrlo davno.
Podsjeti me šta sam tada htjela.
Htjela si da budeš svoja.
Frida...
Ona te nikada nije voljela.
Rekla mi je da ćeš mi donjeti samo nevolje.
Moram da razgovaram s tobom o nečemu.
Treba mi usluga od tebe.
Imaš mnogo hrabrosti, čim dolaziš da tražiš uslugu od mene.
Nije za mene. Za Trockog je. Protjerali su ga.
Nitko ga ne želi, a Staljin hoće da ga ubije.
Dobio sam pismo da je dobio azil ovdje u Meksiku.
Hoću da mu poželiš dobrodošlicu zajedno sa mnom.
Neka živi u kući tvog oca.
Znam da tražim mnogo, ali ovo je teško vrijeme promjena za njega.
A ti, Frida... Nosiš svjetlost i toplinu kuda god da ideš.
Kako god bilo, Trotsky je veliki čovjek koji se nalazi u opasnosti,
a mi imamo mogućnosti da mu pomognemo.
Dobro.
Ne razumijem. Kakvo unapređenje za filozofa. -Dobar način.
Zaista revolucionaran. Ovo što radimo je važno.
Ako mu se diviš, reci mu da se ne miješa u politiku. Ona uništava sve.
Dobar savijet, oče.
Izvinite što nisam mogao da vas dočekam kada ste stigli.
Natalia i ja smo vrlo zahvalni vašoj širokogrudosti
u ovim teškim vremenima. Vaša šarmantna žena učinila je
da posljednji dio putovanja bude vrlo dobar.
Velika mi je čast što ste vi i vaša žena u našem domu.
Diego, gladni su. Daj da ih nahranimo.
Hvala.
Ne, istina je. Ne mogu da povjerujem.
Ljudi su idioti. Bune se zbog Hitlerove agresije,
a kliču Staljinu. Jesu li ta stvorenja ista?
Jesu, ali ne sasvim. Svakako su čudovišta,
ali Hitler je luđak sa vizijama. -Sa vizijama? On je bolestan.
Razumije se da je bolestan, ali posjeduje veliku sposobnost
da mobilizira ljudsku svijest. A Staljin je...
On je samo dosadan.
Eto brutalnosti. Ali Staljin je samo birokrata.
U tome je razlika. Isti su. Njima vlada samo ludilo moći,
a ono je u stanju da osvoji kontinente. -Ludilo.
Da, ali izazov... Pogledajte nas.
Meksikanci, Rusi, Francuzi na izuzetnoj planeti Riveri.
Kažem vam ovo, prijatelji, na osnovu mog životnog iskustva:
gubitak i bol trijumfuju.
Ali posljedica ovoga nije uništenje moje vjere u istinu,
u čovjekovu ljudskost, već naprotiv.
Čini ih neuništivim.
U vama vidim nadu. Zahvaljujem vam od srca.
Živjeli!
Zamisli da živiš ovako.
Da ti glava bude ucijenjena, a da ipak budeš tako smiren. -Da.
Laku noć, Diego.
Prekini, Andre. Mrzim laskenje. -Baš me briga. To su divna djela.
Vidio si ih? -Svakako.
Stalno ih gledam. Luliet Levy je kupila nekoliko u New Yorku
i preprodala ih. Prodala je četiri nekom glumcu gangsteru.
Edu D. Robinsonu. I to za dvijesto dolara po komadu.
On je opljačkan. Nismo uspjeli da prevarimo nikoga drugog.
Moje slike predstavljaju vrijednost samo meni.
Stani tamo! Na vrata!
Natrag! Natrag! -Svi unutra!
Frida, šta to radiš?
Imate pet sekundi da odete odavde. Jedan, dva...
U redu je. To su sestre moje majke. -Kako to mislite?
Nose ikone jer misle da je ovo mjesto prokleto,
da ste vi antikrist.
Šta mislite o slikarstvu?
Možete da napravite izložbu.
Hoću samo da prikažem svoju zemlju. -Dozvolit će vam.
Trebalo bi na nekom drugom mjestu. Trebalo bi da pokažete slike.
Tko će da se popne sa mnom? -Teže je nego što misliš.
Sve je teže nego što mislimo. -Ja ću da pođem.
Sigurna si? -Ako ni jedan muškarac ne može, zašto ne bi invalid?
Ne, u redu je. Ne bih rekao da me na vrhu čekaju ubojice.
Frida, koliko te boli?
Ne mogu ni da vam ispričam.
Koliko su je puta samo lomili, pa ponovo namještali...
Sve operacije su mi napravile veću štetu od same nesreće.
Sve me boli, ali noga najviše.
Ali dobro mi je.
Kad se sve završi, dobijemo više nego što se nadamo.
To mi se sviđa kod tvojih slika. Nose tu poruku.
Kažeš da ih nitko ne želi, ali griješiš.
Tvoje slike izražavaju ono što svi osjećaju.
Da su usamljeni u svom bolu. -Možda.
Leone, pričaj mi o svojoj djeci. -O mojoj djeci?
Znali smo da nam je ubijena jedna djevojčica, kao i jedan dječak.
Mislili smo da je još jedan dječak u zatvoru, ali dobili smo pismo.
I on je pogubljen. Osudio sam svoju obitelj,
baš kao što sam i ja osuđen. -Ne treba da govoriš tako.
Istina je. Staljin je moćniji od bilo kojeg cara.
Sam sam sa nekolicinom prijatelja protiv čitavog svijeta,
protiv ubojite mašine. Šta drugo mogu, osim da radim?
Ne možeš da zamisliš kolika je za mene radost što sam ovdje,
što mogu da vidim sve ovo.
Nakon mnogo godina, po prvi put se osjećam kao prava ličnost.
U svojoj knjizi "Država i revolucija", Lenjin polazi
od učenja Karla Marxa, koje su uveli socijaldemokrati.
Nastavljam od socijaldemokrata.
Frida...
Na ovu sam knjigu mislio. Reci mi šta misliš. -Hvala.
Vraćam se za sat vremena.
Ne, ne. Prestat ćeš s tim.
Nećemo daleko, samo iza ugla.
Volio bih da se predomisliš. Bar kada se radi o sigurnosti.
Više je nego sigurno.
Hvala, prijatelju.
Vidjet ćemo se uskoro.
Natalia?
Nema smisla. To je bilo za njegovo dobro.
On ne razmišlja o svom dobru, već o njenom. -Šta pričaš?
Pričam o tome da netko žrtvuje nešto od svog dobra,
da ne povrijedi ženu koju voli.
Jesi li poludjela? -Idi do đavola, Diego.
Znaš li posljedice ovoga? -On se ne boji. Zašto se onda ti plašiš?
Od svih ljudi na Zemlji, zašto baš s njim, Frida?
Zato što smo željeli.
Slomila si mi srce, Frida.
Boli, zar ne? Ali zašto?
To je bilo samo tucanje. Isto kao rukovanje.
Rekao sam ti prije vjenčanja kakav sam.
Da, i udala sam se za tebe i obećao si mi da ćeš biti vjeran.
Bio si mi drug, kolega umjetnik i najbolji prijatelj.
Nikad mi nisi bio muž.
DRAGI DIEGO, KAKO SI?
ZAŠTO MI NISI REKAO DA JE PARIZ OVAKVA MORA?
FRANCUZI SU NAJPRETENCIOZNIJI DOSADNI LJUDI NA SVIJETU.
BOLJE BI MI BILO DA JEDEM TORTILJE U RESTORANU,
NEGO DA U PARIZU SLUŠAM UMJETNIČKE KUČKE KAKO ZAVIJAJU.
NA IZLOŽBI SE NIJE DOGODILO BOG ZNA ŠTA.
MEKSIČKI UMJETNICI NISU NIŠTA DRUGO NEGO EGZOTIKA.
IZAZIVAMO SAMO RADOZNALOST.
ČEKAM VIJESTI OD KUĆE.
DIEGO, OVO PISMO JE POSLJEDNJE. PARIZ JE DOBAR PREMA MENI,
ALI BEZ TEBE NE VRIJEDI NIŠTA. SAV BIJES KOJI JE BIO U MENI
SADA JE PROŠAO I PRIZNAJEM DA TE VOLIM VIŠE NEGO SEBE.
MOŽDA ME TI NE VOLIŠ BAŠ TOLIKO, ALI VOLIŠ ME MALO, ZAR NE?
OBOŽAVAM TE. FRIDA
Širile su se glasine da je Trocky ubijen.
Mislili smo da je istina.
Možda su pokušali da ga uhapse.
Razgovaraj sa novinarima. -Ne. Idem u Kaliforniju.
U Kaliforniju? -Da.
Frida, hoću razvod.
Slušajte, nije me mnogo briga za gospodina Trockog,
ali ne mogu tek tako da ubijaju političke izbjeglice u našoj zemlji.
Je li tako?
Još jednom, gdje je vaš muž? -Nemam muža.
Frida?
Bože...
Cristina ...
Strašno mi je žao.
Nisi bila ti kriva, nego ja.
Trebalo je da znam.
Šta si uradila da bi me izvukla odavde?
Diego je. Poludio je kad je čuo. Odmah mi je javio.
Diego...
Još malo.
Koliko vam je dugo stopalo ovakvo? -Tko zna? Da završimo, pa da platim.
Ovo je gangrena. Moram da amputiram.
Imate sreće da se nije raširila na nogu.
Oslabio si.
Ostala si bez prstiju.
Zbog toga si ovdje? Da se upoređujemo?
Došao sam da vidim kako si, kako se osjećaš.
Umorno od odgovaranja na takva pitanja, a inače usrano.
Kako si ti?
Ja...
Došao sam da te zamolim da se udaš za mene.
Ne treba mi nitko da me spašava, Diego. -Meni treba.
Odsjekli su mi prste sa jednog stopala, leđa su mi beskorisna,
imam zapaljenje bubrega, pušim, pijem, psujem,
ne mogu da imam djecu, nemam para, zatrpana sam računima iz bolnice.
Da produžim? -Praktično, to je preporuka.
Frida...
Nedostaje mi vrijeme kada smo bili zajedno.
Kažu: "Ne ostavljaj ni psa suzama neke žene".
Griješe.
Christina!
Stopala, šta ćete mi, kada imam krila za letenje?
Hoću da spalite moje tijelo kad umrem.
Ne želim da budem zakopana. Dovljno sam dugo ležala.
Spalite ga. -Frida...
Nisam više Frida. Mislim da je cijela Frida nestala u meni.
Poglej šta je ostalo.
Zašto si ostala?
Glupa djevojko.
Jesi li poludjela? Zabranili su ti. -Ne možeš to da mi kažeš.
Mogu. -Daj mi je.
Doktore, pomozite mi. -Šta se događa?
Rekao sam joj da ostane u krevetu. Tražila je da vas zovemo.
Idem na moju izložbu. -Frida...
Čekala sam je čitavog života. Ne želim da je propustim.
Ako se stanje pogorša, preći će u pneumoniju.
Frida, nema šanse da napustiš krevet.
Prenjet ću ti sva ogovaranja.
Christina!
Bila je slabašno dijete sa očima boje kave i pomalo je hramala.
Došla je i rekla: "Diego, dođi da ti pokažem svoje slike."
Naravno, uspjela je da me natjera da siđem da ih vidim.
Sišao sam i nikada nisam prestao da gledam.
Nisam želio da govorim o Fridi kao njen muž,
nego kao umjetnik. Ushićen sam njome.
Njena su djela otrovna i nježna.
Tvrda kao čelik i nježna kao krila leptira.
Lijepa su kao osmijeh
i hladna kao gorčina života.
Ne vjerujem da je ikada postojala žena
sa tako idealiziranom poezijom... -Umukni.
Tko je umro?
Gdje je muzika?
Poslušala sam tvoj savjet, doktore. Nisam napustila krevet.
Frida... -Mogu li da popijem tekilu?
Obećavam da neću da pijem na svojoj sahrani. -Dosta je.
Za Fridu!
Jesi li dobro? -Lezi pored mene.
Zajedno smo dvadeset pet godina.
Frida...
Srebro.
Ima još dva tjedna. -Sedamnaest dana.
NADAM SE DA IZLAZ DONOSI RADOST I DA SE NEĆU VRATITI. FRIDA